POVRATAK HEROJA
Elizabet! Ah, tu si.
Reci sestri, da joj je haljina lepa,
jer tvom ocu uopšte nije stalo.
Izgledam kao beba. - Da, ali ne zbog haljine.
Elizabet, kako možeš da pričaš tako na današnji dan?
Da, za dan kao da je danas bolje je da ćutim.
Dolaze, kapetan dolazi!
Ne mogu da nosim ovu haljinu! Pomozi mi da je skinem!
Pazi!
Burgundi 1809
Gđice Begrand. - Kapetane.
Mislila sam da vojnici cene tačnost? - Hrabrost je važnija
i čim budem ispred tebe, mislim na to. - Malo nezapaženo od mene.
Smatrala sam da ste nesrećni, a vi ste prevareni.
Imam i druge prednosti. - Nadam se.
Mnogi ljudi misle da je njihov osmeh dovoljan.
Apsolutno ste u pravu. Pardon.
Gđice Begrand. - Kapetane.
Gđo Begrand. Polin.
Ne gubimo vreme. Svrha moje posete je poznata.
Gđo Begrand, dolazim da zatražim ruku vaše ćerke Polin.
Sa zadovoljstvom je dajemo. Kakva srećno, oduševljenje!
Moramo se dogovoriti o datumu venčanja.
Kapetane.
Naređenje komande lično za vas.
Morate otići u Treći vojni korpus koji je na putu za Austriju.
Obrišite suze, Polin.
Car će slomiti Austrijance i vratiću se na tvoje ruke.
Hoćeš li mi pisati?
Svakog dana. Obećavam.
Naravno, kapetan nije pisao ni jednom.
Polin je čekala nekoliko nedelja, meseci.
Svakog dana se nadala da će dobiti vesti.
Uzalud.
Nije ni dotakla hranu.
Neka taj verenik bude proklet.
Možda je sprečen sa prednje strane.
Sprečen... ne, on je zaboravio čim je napustio imanje.
On je zavodnik, to je istina. Prevarant.
Dušo...
Zdravo.
Moja majka me je zamolila da...
Izvinite, ja sam Nikola.
Nikola Bonvale. Mislim da je ovo za tvoju majku.
Polin.
Dobar dan.
Pneumonija. - Moj Bože.
Budite otvoreni, doktore. - Sve će zavisiti od nje.
Ako ima šta da je drži na ovom svetu ona će se boriti, inače...
Ono što sam uradila te večeri uradila sam za nju.
Bila je to loša ideja, vrlo loša...
ali ipak jesam.
Tata! Mama!
Došlo je pismo za Polin!
Da vidimo...
"Zanosna Polin..." Zanosna Polin!
"Jednom..." - "Zanosna Polin,
Nakon što je vreme razdvajanja došlo tako brzo,
sigurno si mislila, da sam te zaboravio,
ali to nije tačno.
Mi smo u ratu, kao što znate,
ali drago mi je da sam konačno našao vremena da vam pišem.
Reći ću vam, dragi Polin, koliko često razmišljam o tebi
i koliko me te misli održavaju čak i u borbi.
Moja osećanja su ista kao i tokom našeg prvog susreta
i samo želim da budem pored tebe i da te vidim veselu i zdravu.
Mislim da mi je ovo veća radost od bilo koje pobede.
Uživaj, draga. Budite jaki, srećni i lepi.
Moje misli su prema vama, najiskrenije i najtoplije.
Šarl Gregor Nevil. "
Hvala.
Ovaj zavodnik izgleda veoma pažljiv.
Eugene, donesi mi olovku i papir! Želim odmah da odgovorim.
Ali to je nemoguće. - Izvini, zašto?
Jer...
Zato što ne znamo gde je. - Znamo.
Pismo treba poslati u štab u Parizu.
Moja sestra je pisala svom sinu. - Istina.
Izađi, želim da budem sama da napišem odgovor mom vereniku.
Naravno, draga. - Tvoje želje su zakon.
Moj otac me šalje u grad i mogu poslati Polinino pismo.
Stid me sprečava da otkrijem sadržaj ovog pisma,
u kojem sam otkrila da moja sestra ima talenat za... erotsku prozu.
Najdraža Polin,
hvala na ljubaznom pismu...
Vaš veseli i dobri temperament mi je razgalio srce i nadam se da ću vas uskoro videti.
"Nadam se da ću ponovo naći
tu nežnu damu,
sa kojim sam se upoznao. Moju nežnu Polin sa besprekornim manirima".
Čudno, izgleda da sumnja u to...
Zar ne mislite da je malo otuđen?
Uskoro možeš da ga pitaš lično?
Car je potpisao primirje, tvoj verenik se vratio.
Stvarno? - Ovde, velikim slovima.
Najdraža Polin, javljam vam sa žalošću,
da se neću vratiti iz Austrije sa našom pobedničkom vojskom.
Poverena mi je delikatna i strogo poverljiva misija,
za koju sam sada na putu...
Za Indiju?
"Moram doći do Pondičerija u južnoj Indiji,
kako bismo zaštitili naše koloniste,
jer Englezi žele da preuzmu region.
Naravno, ovo putovanje ne znači da se moje srce raduje,
ali to je zapovest
i carski vojnik mora da bude pokoran. "
"Draga Polin,
Život u Pondinčeriju je miran i prosperitetan. "
Možda sam ponekad otišao predaleko,
ponesen svojom maštom.
Kapetan Nevil je kupio ogromnu plantažu duvana.
Ne, prodao ju je odavno
i zaradio 20.000 franaka od toga.
Sada drži slonove za uzgoj.
"Onda se tigar pojavio i lovce je uhvatila panika.
Priznajem da sam pretrpeo neke ogrebotine,
ali sada imam divan tepih ispred mog kreveta. "
Te večeri sam shvatio da je vreme da završim sa ovim.
Polin, moja Polin, izgleda da me je napustila sreća.
"Nekoliko nedelja, neprijatelj je okupljao vojsku na našim granicama
i iznenada nas napao.
Gubici su ogromni.
Preživelo je samo nekoliko ljudi i opkoljeni smo
sa 2.000 vojnika koji će nas napasti svakog trenutka.
Ozbiljno sam ranjen.
Kada dobijete pismo ja verovatno...
više neću biti na ovom svetu.
U ovom tragičnom času brinem se samo za jedna stvar - za vašu sreću.
Ne odustaj od svoje mladosti, Polin.
Zaboravite me i pogledajte oko sebe.
Vaša budućnost je vrlo blizu vama.
Osećam to svim srcem.
Zbogom. "
To je to, draga.
Dajte mirisne soli.
Eugene!
Gotovo!
Zbogom, kapetane Nevil, Nikolase dobro došao.
Dobro je što se dobro završava.
Pa, skoro.
Arno de Luk, sat vremena boravka.
Kakav smrad!
Moj prtljag, molim.
Želim čašu. - Izlazi napolje.
Želim čašu, imam novac! - Beži odavde!
Pardon.
Dozvolite mi da vam pomognem. - Ne diraj me.
Čekaj...
Mi se poznajemo. - Ne, ostavi me na miru!
Mi se ne poznajemo! - Naravno.
Begrand.
Ne postoji takva stvar. - Da.
Najstarija ćerka! Begrandova velika ćerka!
Držite usta zatvorena. Tišina, bez reči!
Šta kažeš? - Pođi sa mnom.
Hajde.
Gde idemo? - Tiho.
Veoma sam srećan što te vidim.
Šta se dogodilo sa tobom? - Ušao sam u krčmu i...
Ne to. Pre tri godine otišao si u Austriju.
Ah, Austrija da? Prelepa, ali ne i gostoljubiva zemlja.
Ne razumem. - Imate li malo novca za anđela?
Recite mi, kapetane... - Ne, završio sam sa tim.
Jesi li napustio službu? - Ne znaju.
Ti si dezerter... Vi ste kukavica. Izdajnik.
Da, pogodila si. Izvini, imaš li nešto novca? Vratiu ti ga.
Daću ti novac,
ali ne i za alkohol.
Ne, naravno, ne.
Uzmi 20 franaka.
Želim 100 franaka. - Ti si čudovište.
Prljav i spolja i iznutra. - U pravu si.
I dva franka za berbera, a onda idem kod tvoje sestre.
Nemoj ni razmišljati o tome. - Naprotiv.
Toliko sam uradio sa...
Sa Polin.
Nemoguće. Polin je udata i ima dvoje dece.
Za nju si mrtav. - Kako mogu da razumem ovo?
Nije bilo vesti od vas i ona je odlučila... - Šta?
Odmah ću je smiriti. - Ne!
Ja sam bio taj koja ju je naterala da veruje.
Umirala je, a vi niste pisali ništa,
pa sam joj napisala nekoliko pisamaa u vaše ime.
Vrlo lepa pisma. I u vašem poslednjem...
Ali znate li, Nevile,
da ste poginuli kao heroj. Svi to veruju.
"U znak sećanja na kapetana Nevila, junaka carstva.
Njegov primer će zauvek inspirirati stanovnike našeg grada. "
Da li sada razumete koji je problem?
Kakva muževnost, hrabrost i samopouzdanje...
Izuzetan čovek.
Ko?
Pa, ne ti.
Bila bi šteta da se sve uništi.
Oh ne, zar ne? - Ne, zar ne?
Platio je mesto poput vas i može da sedne unutra.
Ti si dobra osoba, Elizabet.
Izvinite zbog vaše haljine. - Zbogom, kapetane.
Moj Bože!
Ne može biti istina. - Šta se dešava?
Vratio se.
Ko? - Kapetan Nevil.
Jeste li ga videli?
Fermin ga je jutros video u gradu
i rekao je da želi da svedoči o svom poštovanju prema tebi.
On će zatražiti Polin. - Da li je moguće?
Već je ovde. - Ne može biti istina.
Brzo, u salon.
Elizabet!
Ne, neka čeka.
Koliko dugo? - Ne znam.
Broj do 100.
86... 87... 88...
89... 90... 91... 92...
93... 94...
95... 96...
97... 98...
99... 100.
Pratite me, molim.
Moje poštovanje, gđo. - Kapetane.
S poštovanjem, gdine. Gđice Begrand.
Kapetane. - Kapetane, prošlo je dosta vremena
od poslednje posete i Polin... - Danas sam pred vama
i čast me obavezuje da vam kažem, što se tiče Polin
moja pozicija je nepromenjena. Uvek sam želeo njenu sreću
i zato se radujem što sam je video kao divnu majku,
i voljenu suprugu. - Kapetane, drago mi je da vas vidim.
I ja sam veoma srećan.
Kapetane, hoćete li ostati na doručku?
Ako me ponudite. - Insistiram.
Eugene, reci u kuhinji da ćemo imati gosta.
Da li želite da vidite koliko se naša bašta promenila?
Ako insistirate. - Insistirate.
Imali smo dogovor da odete. - I otišao sam.
Ali vi ste se vratili. - Ne, stari Nevil je nestao.
Govorite sa novim Nevilom.
Jeste li izgubio svoju pamet? - Nasuprot tome, našao sam je.
Šta želite da kažete? - Kao prvo, putnici me
nisu mi pustili da uđem u krčmu. U štali sam imao puno vremena za razmišljanje
i shvatio sam da smo ono što svet čini od nas.
Oni me tretiraju kao lutalicu i ja sam lutalica.
Kad sam dobrodošao, lep sam i maštovit.
Uopšte te ne razumem. - Vrlo je jednostavno.
Ja nisam niko napolju, ali ovde sam kapetan Nevil.
Ne, možete biti svi, ali ne i kapetan Nevil.
I monsun?
Pričajte nam o monsunu.
O monsunu...
Bio je to bez presedana spektakl. - Nepoznat.
Kiša kakvu nikada ranije niste videli. Prava poplava.
Životinje su isprane.
Koje životinje?
Od pasa, mačaka, miševa ..
I slonovi? - Da, čitavo tuce.
Desetine slonova je nosila kao perje.
Jeste li izgubili farmu slonova?
Sve do poslednjeg.
Pucajte u zveri. Veoma su osetljivi.
Imaju takvo pamćenje... Slonovsko pamćenje!
Oni koji su preživeli zauvek se sećaju tog strašnog dana.
Bio je stvarno...
veoma težak trenutak.
Uopšte nije bilo lako.
I ovde u našoj zemlji...
bilo je strašnih oluja.
Prošle zime.
Sećam se kad sam došla kući i kako sam uronila u supu.
Da, nesumnjivo.
I duvan? - Kakav duvan?
Vaša plantaža. Koju oblast je zauzimala?
Procenjujem jedan hektar, preko jednog hektara.
Ali duhan nije postao glavni izvor mog prihoda.
Oh, zar nije? A šta je onda?
Dijamanti. - Dijamanti?
Rudnik, koji sam dobio na kartama od maharadže.
Dobijam oko jedan barel dnevno. Više od burela.
Ogromno bogatstvo! - Da.
Kad odeš, idi...
Kapetane...
uz rizikom da budem neselektivna,
moram nešto da vas pitam, što je usnama svih.
Izvolite. - Kako ste ostali živi?
U vašem poslednjem pismu situacija je bila očajna.
Da, recite nam.
Kako ste se izvukli iz te beznadežne situacije?
Sa šačicom ljudi protiv 2.000 Engleza koji su vas opkolili.
Zar niste dobili pismo, gde sam to objasnio?
Kako sam se izvukao iz te situacije? - Ne, naravno.
Zato smo svi mislili da ste mrtvi.
To je tipično za mene.
Sad razumem vašu zabrinutost.
I ja bih tako reagovao na vašem mestu.
Egzotična piletina, gđo Begrand.
I onda... - Šta?
Kako ste se izvukli iz te situacije?
Mora da ste to pričali hiljadu puta,
ali učinite nam zadovoljstvo.
Želimo da čujemo sve do najmanjih detalja.
Za detalje, moji detalji su izbrisani
nakon što sam ranjen u glavu.
Gde? - U glavu.
U kom delu glave?
Čak se i toga ne sećam.
Neverovatna crna rupa.
Rekli ste mi da ste se mogli sakriti u arsenalu
i kao krajnju meru ste odlučili da sve raznesete.
Da, tačno. Imate sjajno pamćenje.
Upravo je tako bilo. Zar vam nisam rekao?
Ne. - Oh, kriv sam.
Naravno, da niste. - Ja sam veliki magarac.
Da, ali to nije bilo mnogo.
Pretpostavljam da su Englezi učinili sve da zauzmu tvrđavu?
Apsolutno, Elizabet. Sve što su mogli.
U početku su pokušali da nas izgladne.
Znate kakvi su englezi.
Većina mojih drugova je upravo tako i umrla.
Ja, kao kapetan, nisam mogao da klonem duhom.
Dok... i poslednji tračak moje nade nije ugašen.
Zato i nisam uspeo da raznesem arsenal
i onda sam shvatio... - Da li su te zaboravili?
Zaboravljen sam. Zaboravili su na mene.
Bio sam sam. Potpuno zaboravljen.
Ali kako je iskoristio noć bez mesečine kad je puzao u blatu
naš kapetan je uspeo da se genijalno izvuče.
Ne.
Zar niste? - Ne, gđice Begrand.
Imperatorov vojnik ne beži.
Još manje konjički kapetan.
I eto me samog protiv 2.000 naoružanih Engleza.
Imam samo tri metka.
Znam da je ishod bitke jasan,
ali hoću da umrem kao vojnik, a horda napreduje neumitno.
Već su bili na 500 metara.
Napunio sam pušku...
pripremam se...
već su udaljeni 300 metara.
Nišanim... oni su udaljeni samo 100 metara.
Moj prst je na obaraču i iznenada...
Odjednom...
konjica je stigla sa grmljavinom.
Dragonski puk. Ne znam ko im je javio.
Konjica je stigla...
Je li to sve? - Da.
Žalostan posao.
Da li bi bilo bolje da kapetan pogine?
Ne, ali izgleda kao loš roman.
To jeste loš roman, slažem se...
ali to je moj život, a mi ne biramo živote.
Tu je salon, a na kraju je i kabinet.
Nije bog zna šta, ali biće vam bolje nego u gostionici.
Neugodno mi je, ali čini mi se da pokušavate... - Pokušavam.
Koristim našu privatnost
i želim da vas nešto pitam...
u vezi sa tim rudnikom... - Kakvim rudnikom?
Rudnikom dijamanata. - Da, naravno.
Želeo bih da znam da li postoji šansa...
Da li biste bili spremni da mi dozvolite...
poželjnije... date mi priliku...
da uložim u njega?
Hej, Bože, nisam mislio...
Uveravam vas da sam siguran. - Ne sumnjam, ali...
o kakvoj investiciji govorimo?
Šta mislite o 50.000 franaka?
Mislim da je dobro za početak.
Ali nikome ni reči. Naročito ne Loazou.
On je dobar prijatelj, ali u poslu je...
malo jel'te...
U svakom slučaju, razumete me. - Da, da.
Oh, pa, smestite se.
Trudim se da se osećate ovde kao kod kuće.
Vi volite heroje, zar ne? - Da, mirišete kao tigar.
Vidi, vidi, gđica Begrand.
Dobar dan, kapetane.
Prekidam li vas u nečemu? - Ne uopšte.
Šta mogu učiniti za vas? - Da odete.
Trebam da odem? - Da, zauvek.
Žao mi je, bojim se da nisam razmišljao o tome.
Ako je to nova strategija da mi izvučete novac, samo gubite vreme.
Ne. - 1.000 franaka i odlazite.
Gde ćete ih nabaviti?
Ako moram ukrašću ih, da se otarasim vašeg prisustva.
U iskušenju sam, ali ne.
2.000 je moja poslednja ponuda.
5.000 i ni franak više.
Ipak, "ne". - Odbijate mi 5.000?
Nisam tako glup kao što mislite.
Ali vaša prevara neće potrajati ni dva dana.
Otkriće vas. - I vas isto, već smo nekako povezani.
Pašćete zajedno sa mnom. - I šta sada?
"Gledajući decu koju je odnela okrutna bujica,
bacio sam se u olujno more... "
Šta? - Apsurdno, ne znam da plivam.
"Prkoseći oluji spasio sam dvoje dece,
ali ogromni talasi progutali su treće pre nego što sam ga spasio. "
Moment, znači udavilo se? - Da.
Jesam li pustio da se dete udavi? - Ne, niste uspeli da ga spasete.
Zašto ste napisali ovaj užas?
Zbog većeg realizma, ne može... - Ali to je dete!
To vas čini humanijim i osetljivijim.
Pa, jedan Indus više ili manje... nećemo sitničariti.
Pročitala sam da biste upoznali svog heroja.
To sam mislili, ali ako kritikujete... - U redu, nastavite.
"Sa decom u mojim rukama, umalo se nisam udavio, no na sreću naišao je ribarski brod..."
Slučajno... ribarski brod mirno plovi olujnim morem...
Šta više volite, delfina ili ogromnu kornjaču?
Samo kažem da je previše lako. - Da li je lako?
Nemojte misliti da mi je bilo lako ovoliko meseci da izmislim sve ove gluposti.
Pa, kako se to završilo? - Očigledno je spašen.
Ko? - Delfin.
Ne, kapetan Nevil. - Normalno.
Mislio sam da pričate o detetu? - Ne, udavilo se.
Zar ga ne mogu spasiti? - Ne znate da plivate.
Da, ja ne znam, ali kapetan Nevil zna.
"Draga Polin, nakon oluje pristali smo u Madrasu..."
gde je vazduh toliko vlažan, da ga možete seći nožem.
"Taj Induski običaj kretanjanj glavom,
je izvor mnogih nesporazuma. - Kada sam kaznio jednog od mojih slugu
Ispostavilo se da se dobro provodio.
Što sam ga više udarao, to je više tresao glavom.
"Žene su stidljive i kupaju se u odeći..."
Ali kad izađu iz vode, sarito se tako upija u njihova tela,
da njihove male bradavice direktno prodiru u vazduh.
"U nedelju posle službe..." - Nakon nedeljne službe...
"prisustvovao sam..." - Da, znam, znam!
U nedelju nakon službe posetio sam lutalice...
brinem o tim ljudima... - "Jadni ljudi..."
To izaziva saosećanje slušalaca. - Tako je.
Svi znaju da su siromašni. - Tako je.
A ako kažem "nesrećni"?
To je tačnije. - Kako više voliš.
Nije tako kritično. - U redu.
I nakon... - Rekao sam dobro.
Da se brinem o onim nesrećnim ljudima, pored njihovog odbojnog izgleda...
oni su... - Živi ljudi.
Da, živi ljudi...
koji žude za toplinom i saosećanjem. - Sada je pravilno.
Spektakl, iskreno govoreći, nije za osetljive duše.
Ponekad je gore od užasa rata.
Sećam se da sam pogrešio prilikom prve posete.
Kad sam se pozdravio sa jednim jadnikom, stisnuo sam mu jako ruku i...
ona mu se istrgla iz tela.
A on...
Šta nije u redu sa vama?
To je bila samo sugestija, ali... u pravu ste.
Hajde da ne komplikujemo.
Sa ponosom i zadovoljstvom
primam ovu nagradu zbog mojih mnogobrojnih podviga.
A isto tako i sa velikom smirenošću,
jer znamo da se heroji stvaraju pod okolnostima,
a ne obrnuto. Želim da vam saopštim dobru vest:
Treće dete, koje su veliki talasi odneli
spasila je velika morska kornjača.
Tako je, to se dešava u životu!
Zahvaljujem!
Polin.
Šta je sad? - Umoran sam.
Idii kući, vratiću se kasno.
Kapetane.
Zar ne mislite da bi bilo pristojno da mi ih vratite?
Šta da vam vratim? - Moja pisma.
Nažalost, ne mogu to da uradim.
Jeste li ih uništili?
Da, to mi je izgledalo najbolje.
Izgledala su mnogo...
Moja pisma su izgledala mnogo...
Ne "mnogo", ali malo...
To nisu bile prazne reči. Bila sam spremna da ispunim napisano.
Ne sumnjam u to. - Ne, sumnjate.
Malo sam umoren.
Odmoriću se na drugom spratu u sobi na kraju hodnika.
Kapetane, imate li sekund? - Naravno.
Samo sam htela da vam kažem da znam.
Šta znate? - Ono što nisam trebala da znam.
Za rudik.
Duner je fin čovek, ali ne može da čuva tajnu.
Osim toga, malo je...
ja sam mnogo diskretniji od njega, i još važnije...
veoma velikodušan.
Hajde da razgovaramo sutra posle ručka kod kuće?
Biću tamo.
Čašu šampanjca, gdine?
Uzeću flašu.
Ni korak dalje.
Znam vaše namjere sa ovom bocom šampanjca i pohotnim osmehom.
Čestitam iskreno, otrili ste me.
Vrlo dobro. - Priznajem da sam vas tražio.
Video sam kako hodate po stepenicama
i pala mi je na pamet luda ideja.
Zašto da ne, Elizabet?
Zašto se ne zaključamo u jednoj od ovih soba,
i zaboravimo na naše neslaganje,
i da ostalo prepustimo šampanjcu?
Da li je to "ne"? - Ne, ne.
Ne, nije "ne".
Ja samo...
Šta?
Prestani da me gledate tako.
Zašto?
Uzbuđena sam.
Stvarno? - Da, priznajem.
Ne znam da li je počelo od vašeg povratka
ili je bilo od samog početka, ali...
opirala sam se,
ali sada je već jasno da ste vi...
Da sam ja šta?
Da sam...
Da ste... da ste totalni idiot!
Kakva maštovitost! Kakva naivnost!
Dragi moj kapetane, kako vam je uopšte prošlo kroz glavu,
da se mogu predati vašemm glupom šarmu.
Slušajte me, Nevile. Polin je udata i brak je svetinja,
zato je ostavite na miru.
Razumete li.
Vi te ljubomorni. - Ljubomorna?
Ljubomorni ste na svoju sestru.
To je ljubomora... i usamljenost.
Znate li zašto sam sama? - Ne, ne.
Zato što sam to izabrala.
Zato ljubomora nema sa tim ništa zajedničko. To je više razočaranje.
Da li je razočaravajuće? - Da.
Nagrdili ste mog heroja. Moj Nevil je bio pametan i istančan,
a vi od njega pravite karikaturu. - Ali svi me obožavaju i traže.
Ne svi.
Pa, onda bih voleo da provedete ugodno veče.
Sami.
Sasvim sami.
Potpuno sami!
Savršeno sami.
Polin? - Fransoa?
Vi ste kapetane, očekivao sam drugog. - I ja sam očekivao drugog.
Možda drugim povodom?
Oh, ne...
Molim vas!
Molim vas, požurite.
Koliko dugo te čekam? - Voliš li svog heroja?
Čekaj.
Šta? - Prvo mi reci.
Šta? - Za ostale žene sa puta.
Kakve su bile? Jesu li bile razvratne?
Prostitutke? Kakve su bile, prljave i strašne?
Da, bile su prljave i strašne. - Čak i bez zuba?
Da li te to uzbuđivalo? Normalno da te je to uzbuđivalo!
Zato što si bio očajan, zar ne? - U pravu si.
Da ćeš umreti od zadovoljstva a ne u borbi.
Jesu li se radovale tvojoj sabljii? - Apsolutno.
Obradi me kao kurvu.
Kao seljanku, koja se otvara direktno na polju...
Znam da ste tamo! Izlazite odmah!
Znam šta radite! Polin, izađi odmah!
Hajde, nisi pri sebi. Ti si neodgovorna!
Ne volim šamare. - Onda ti mene šamaraj.
Udari me. Jače!
Udari me stvarno. Tako, tako!
Pa padam, bila sam jako loša. Kazni me!
Šibaj me kao tigra. - Što li su svi poludeli za tigrom?
Pusti zver! Izvadi ga!
Razvaliću vrata. - Počni bez mene, odmah se vraćam.
Reći ću mami.
Isterala si svoje, ali reći ću mami.
Na tri, lomim vrata. Jedan... dva... tri!
Razvaljujem!
Ti si svinja!
Daj mi ruku.
Hoćemo li potpisati primirje? - Kakvo primirje?
Otišao si predaleko. U buduće, samo rat.
Ne bojim se od tebe. - Grešiš, mogu da te uništim.
Super.
Naravno, sada si sama
i navlažena.
Platićeš mi!
Pod okrijem mraka, Englezi su nagrnuli na nas.
Počela je žestoka bitka.
Saborci je padali kao muve vičući: "Živeo car"
I odmah su umrli.
Još uvek ih čujem.
Mislio sam da mi je došao poslednji čas,
ali sam video zid.
Jednim skokom sam se popeo na njega da zauzmem dobar položaj
i prisilim protivnika da se otvori.
Sekao sam im prste, ruke... i kosu!
Niste napadali, kako treba, pseta engleska!
Neka živi imperija! Živela Francuska!
Izvinite, Nikolas, ali neko je zaboravio
ogrtač u konjušnici. Da nije vaš?
Ne, mislim da je od gdina Nevila.
U pravu ste. Izvinite.
Elizabet...
Ali ovo je Paulin rukopis.
Da, tako je...
Nikolas, šta se dešava?
Ovo je užasno.
I to pismo je u Nevilovom džepu.
Kakva drskost, kakva sramota!
Kako ćeš postupiti, Nikolase?
Onda su dvoje Engleza krijući se iza dve žene i jednog deteta
tražili da se predam... zamišlite moju dilemu?
Bacio sam sablju.
Napali su me sa isukanim oružjem
i shvatio sam da mi je došao kraj. - Opet?
Da, madam, opet, ali čovek se navikne.
Nikolas!
On je licemer, varalica... i zlo!
Suprotno onome što kaže, nastavlja da razmišlja o Polin.
Igra se sa nama! Imam dokaz u ovom pismu!
Bilo je u njegovom ogrtaču i prepoznao sam Polinin rukopis.
Držao ga je tajno pri srcu.
Hoćeš da kažeš, Nikolas...
da si preturao po kapetanovim džepovima?
Čekaj, to je nesporazum. To pismo ne znači ništa.
Na poleđini se nalazi kupovna lista.
Ne, nema spiska, ali uveravam vas da je pismo nevino.
Mogu čak i da ga pročitam da se razjasni...
Ne, ne mogu. - Dovoljno je, gdine.
Čekam vas u zoru na poljani, a kao oštećeni ja ću izabrati oružje.
Biram pištolje.
To je ludilo.
Totalno ludo.
Još nisam završio.
Sigurno sam pogrešio zbog tebe.
Nis ljubomorna na svoju sestru, već za mene. - Jesam li?
Tačno tako.
Vi ste pametni, pošteni i pobožni,
i ne dobijate ništa zauzvrat. U najboljem slučaju vas ne primećuju,
dok ja, i tako nemoralan,
gde god ja pojavim donosim sreću i radost.
Ne možeš podneti moje prisustvo, ali ja neću otići.
Na tvojoj savesti će ležati smrt ovog kretena, koga si...
Šta je to?
Slušaj, Nikolas... ne treba ići u krajnost.
Po mom mišljenju, ovo je nezrela reakcija.
Zar nije malo preterano?
Nije trebalo da dođe do toga. Zar ne vidiš da je ona kriva?
Nikolas, na nesreću, moram da odsustvujem nekoliko dana
i žao mi je zbog odlaganja našeg duela.
Želiš li da se borimo? Onda ćemo se boriti!
Ne, ne bojim se.
Ne, to nije strah, Nikolas. Znate li vi šta je strah?
Dođite sa mnom u krevet i uživajte u ovom trenutku sreće.
Da? - Vreme je, kapetane.
Da, naravno. Samo sam te čekao.
Nikolas, mogu li da razgovaram sa tobom?
Razneću ti mozak!
Čuješ li me?
Smestiću ti metak u čelo i umrećeš kao idiot.
Ako si muškarac, pokaži da imaš muda...
Razumem.
Čak mi se sviđa.
A sada ćeš mi se izviniti
i prekinućemo ovo pre nego što se završi loše.
Jasno?
Izaberite svoje oružje, gdine.
Zar nemaš druge?
Odlučite se, gdine.
Pa, uzeću ovaj.
Dakle, drugi je moj.
Ne, žao mi je. Bolje da uzmem ovaj.
Gdin Bonval kao oštećeni određuje uslove duela
i on je odlučio da se puca sa deset koraka.
Moment, po propisima, nije li od 12 do 15?
12.
Gospodo, zauzmite svoje pozicije.
Na svoja mesta, gospodo.
Prestanite, Nevile.
Već ste napravili 12 koraka. - Ja sam izbrojao 11.
Gospodo, kad kažem "napuni", napunite pištolje
i kad kažem "vatra" pucajte.
Jeste li spremni?
Napuni!
Prekinite! Prekinite!
Preklinjem te, poštedi Nikolasa!
Skloni se, Polin! - Da, povucite se, gđo.
Molim vas. Uvek ste mi bili idol,
zato me je vaš povratak zbunio.
Shvatila sam da vas moja pisma ne ostavljaju ravnodušnim.
Ali volim Nikolasa. Uvek je bio uz mene.
Kao što vidite, on je takođe hrabar.
Molim vas, nemojte mi ga uzeti.
Neću ga povrediti,
neću vam ga uzeti. Smirite se.
Perspektiva da vas ubijem mučila me, gdine,
ali sada neću da ražalostim Polin.
Iz tog razloga, prisiljen sam da napustim duel.
Branite se, gdine! - Ti si budala, Nikolas.
Budite razumni. - Ne, želim satisfakciju.
Zar ne vidiš... - Želim da odbranim svoju čast!
Vaša čast! - Moju čast?
Od kada je to imaš? - Zašto?
Kad mi je onaj trgovac prodavao, jeste li mislili na moju čast?
Ne razumem, bio je samo galantan. - Galantan, je li?
A kad ti je majka zapovedila kao slugi, da li si mislio na moju čast?
Poštujte moju majku... - A poštujete li vi mene?
A kad hrčeš celu noć? - Imam nazalni problem.
I kad me ne pitaš šta radim preko dana?
Ali vi ne radite ništa.
A tvoje prljave čizme, sa kojima ulaziš u spavaću sobu?
Koliko puta sam te molila da ih izuješ?
I noge ti smrde. Imaš gljivice!
Idi kod doktora, ili još bolje kod grobara.
Noge su ti mrtve! Šta?
Nicholas, hoćeš li dozvoliti?
Da, objasnite mu, kapetane. I budite čvrsti,
zato što i ja imam dosta pitanja za vas i još uvek kako.
Pre ili kasnije svi će razumeti koliko ja mogu da izdržim u sebi.
Sad pucaj, baš me briga. I bez tebe ću se snaći,
a tvoja majka će gledati svoje unuke kroz krivu makaronu.
Garantujem vam to! Hajde, zatvorite temu.
Jesi li spreman?
Zar se gdin nije požalio?
Hoćeš da mi kažeš nešto? Hoćeš li da te utešim?
Umukni više!
Završi, idi.
Vraćamo se kući.
Jebi me! Jače!
Ti si tigar!
Spasi me!
Tata?
Mama?
Ah, ti si?
Šta to radite? - Istu stvar kao i svi, draga.
Investiramo. - Investirate?
U šta? - U Nevilov rudnik dijamanta.
Daj svo zlato. - Nema više.
Daj to notaru.
Ne želim da loše govoriš o Louzau-u ili Duneru...
Oni su dobri drugari. - Naravno.
Ali u poslu su malo... kako da kažem?
Sa dve reči, nudimo vam više.
Mnogo više.
Pa, ako će vam to olakšati...
Moramo da razgovaramo. - Trenutno sam u poslu, pa...
Deset minuta. - Odmah se vraćam, gospodo.
Ne, ne tamo!
Madam. - Madam.
Jedna prijateljica.
Ne, ne, i tu nije dobro. - Madam.
Gde onda? - Pratite me.
Znam šta planiraš. Čist pokušaj da nas opljačkaš.
Samo ne viči. - Neka me svi čuju.
Kradete novac tih siromašnih ljudi. - Prvo, nisu siromašni
i drugo, sami žele da investiraju. - Ali nema rudnika.
Nema rudnika. - Postoji... ne postoji.
Kako ćeš se izvući od tih laži?
Razmišljao sam o tome. Veoma je jednostavno.
Ne diraj me. - Izmislio sam sistem poput piramide.
Prvi mi daje novac i ja platim sledećem,
posle sa novcem sledećeg i tako dalje.
Ako ima puno investitora, dugo ću izdržati.
Genijalno. - Jesam li ti rekao.
Rizik je minimalan. - Ali postoji rizik.
Da, postoji rizik, ali je genijalno. Funkcionisaće.
Veoma oštroumno. Ali to je potpuno nemoralno.
Zapamti, neću dozvoliti svima, uključujući i moju porodicu,
da budu prevareni, pa birajte. Ili vi priznajte ili ću ja to uraditi.
Nemaš pojma kakav će skandal... - Dođavola sa skandalom.
Dobro.
Onda ću sutra reći svojoj porodici...
Šta? - Sutra?
Ne verujem ti više, Nevile. Odmah ćeš reći istinu!
Odmah.
Mogu li bar da obučem moj kaput?
Kapetane Nevil.
Oh, Kapetane, kakvo iznenađenje.
Uvek se radujemo kad vas vidimo.
Sedite sa nama i uživajte u ovom divnom trenutku.
Hvala gđo, ali povod moje posete zahteva da govorim stojeći.
Danas ste misteriozni, kapetane.
Moram nešto javno da priznam.
I dalje nas plašite, kapetane.
Govorite, slušamo vas.
Možda će to što ćete čuti biti neočekivano,
gotovo šokantno,
ali jmi dugo vremena leži na srcu
i moram da ga skinem što brže mogu.
Moja ljubav prema vašoj porodici,
odanost, iskrena i duboka posvećenost
me primorava...
da vas za ruku vaše ćerke Elizabet.
Na taj način, prijateljske veze će se zauvek pretvoriti u porodične.
Kopile. Kakvo kopile!
Lažov.
Prevarant!
Laže! On je lažov!
Licemer!
Treba da ga izbacimo iz naše kuće. On je đavo.
On će nas uništiti i posramiti! - Dosta, Elizabet.
Mama, slušaj me. Znam njegove namere.
Sve je laž! Sve, sve je izmišljeno.
Tigrovi, putovanja, Indija,
kornjače, dijamanti...
Sve je laž! Ja sam sve izmislila!
Osim dijamanata. Njih je on izmislio.
"Ja ne pljačkam ljude, gdine."
Podli lažov! Zlo!
Sve je islanirao je. Mislio je na sve.
Videla sam kad je sišao sa kočije.
Video sam kako ovaj čovek jede skušu... to je tačno.
Sirovu skuša! - Dosta!
Tata... - Prelaziš sve granice!
Izađi i smiri se. Odmah, i ne vraćaj se više.
Ja sam kapetan Nevil... - Idi u sobu!
Idi!
Ja sam kapetan Nevil!
Siguran sam da sam zbunjen...
Elizabeta se uvek protivi kad se povedu razgovori o braku,
ali naravno, to ne opravdava njeno ponašanje
Ne mogu da razumem...
ja u stvari mrzim skuše.
Gđice Elizabet, donela sam vam doručak.
Nisam gladna.
Niste jeli od juče.
Gđice...
Kakva je to kanonada?
To je artiljerijski puk generala Mortije-Duplesija.
Juče su pristigli. Kažu da u našem okrugu postoje Kozaci.
Kapetane, drago mi je.
Gđice Belgran, obostrano je. - Molim vas, pođite sa mnom.
Gospodo. - Prijatelju.
Kapetane, tu ste i vi. Upravo sam razgovarao o vama sa generalom.
Generae Mortije-Duplesi, evo kapetana Nevila.
Kapetane, vaša reputacija ide daleko ispred vas.
Velika mi je čast...
"Generale". - Generale.
Pardon.
O čemu razmišljate? - Ničemu.
Mislio sam da će vam biti drago da popričati sa stvarnim veteranom
iz carske vojske,
pred kojim tvoje bajke neće izdržati ni pet minuta.
Tvoja istorija je gotova, kapetane.
Istorija osobe koja je mislila da je laž jača od istine.
Potpuno si poludela. Ubiće me.
Samo ne pokušavaj da me uplašiš.
A šta misliš da će mi uraditi? Da će mi dati medalju?
Ja sam dezerter, Elizabet.
Čeka me vojni sud i streljanje.
Samo sam htela...
Šta si htela? Da me kazniš, zar ne?
Ti nećeš pobediti. Ja ću izgubiti.
Divno, sad kad smo se svi okupili...
idemo za sto.
Kapetane, kažu, da niste pravilno nosili uniformu.
Jedva da vas mogu iznenaditi, generale. - Kapetane, ne budite skroman.
Generale, pred vama je čovek koji se ispravio
pred 2.000 Engleza. - 2.000?
Pa, iskreno nisam ih brojao. Možda ih je bilo malo manje.
Proslavio je Francusku zastavu.
Istakao se već u austrijskoj kampanji, zar ne?
Dakle, borili ste se u Austriji?
Imam jedno saopštenje.
Generale, dragi prijatelji, voljeni roditelji...
Želim da koristim ovaj divan slučaj da objavim
da prihvatam kapetanov predlog za brak.
Čestitam.
Šampanjac!
Šampanjac za sve. I... pozovite muzičare.
Hajde.
Recite mi, kapetane,
ako ste bili u Austriji, vi ste takođe bili pod Bečom?
Da, imao sam tu čast.
Kakva je to bila bitka!
Još uvek se pitam kako se Napoleon izvukao iz te močvare.
Bio je veoma zauzet. - Pardon?
Evo i njih! Stigli su.
Muzika!
Hajde!
Hajde, generale.
Morate da otvorite ples. - Ne, hvala.
Elizabet, ostavi generala na miru.
Begrand, uradi nešto. - U redu!
Elizabet, dovoljno je. Neverovatno!
Sedi na svoje mesto.
Ako odlučite da ne oženite našu ćerku, znajte
da ćemo vas ja i moja žena razumeti.
Pa, kapetane...
Recite nam šta se desilo u Beču.
Šta se desilo u Beču?
Bio je divan dan.
Imperator je za pet dana ostvario četiri pobede,
ali to jutros, kad smo prešli reku,
most se srušio ispod nas.
Deo vojske...
se našao odsečen, uhvaćen u zamku.
Onda su Austrijanci zalegli za svoje oružje,
a car je naredio da konjica napadne.
Zaslepljeni besom stuštili smo...
se prema neprijatelju...
ali austrijska artiljerija je otvorila vatru pre nego što smo došli do njih.
Ne znam koliko je vremena trajao taj pokolj.
Jedan sat...
ili nekoliko sekundi.
teško se prisećam.
Zaglušujuća tutnjava.
Zemlja je eksplodirala.
Jahači su leteli u vazduh.
Žoberovu glavu je odnelo đule,
a njegovo obezglavljeno telo nastavilo je da se kreće napred.
Konj ispred mene su padali i padali.
Njegova vrela krv zapljusnula mi je lice.
Čovek pored mene je držao svoja creva.
A drugom...
je ruka visila samo na jednoj veni.
Tako je bilo.
300 ljudi je umrlo
u lavini vatre i čelika.
300 pokidanih tela ostalo je na poljani.
300 života je ugašeno u jednom trenutku.
Generale.
Bože, to...
i kako ste dođavola preživeli u toj klanici?
Brzo sam trčao.
Pobegao sam što sam dalje mogao.
"Brzo sam trčao."
Vrlo dobro!
Vaša skromnost je prava čast, kapetane.
Mi vojnici možemo da se borimo, ali kad posao stigne do priče
mi smo kao mlade devojke.
Generale, na 5 minuta istočno, bilo je primećenih Kozaka.
Prokleti demoni... Pripremite oružje.
Idemo na istok.
Madam, gdine...
Moj dužnost me poziva da napustim ručak
i ja sam dužan sam da je ispunim, kao i uvek.
Ne brinite o Kozacima. Poješću ih za desert.
Dame, gospodo.
Žao mi je.
Šta je to bilo? - Ništa.
Kao da ti se to nije dopalo. - Dopalo mi se.
Bilo je previše...
ili nedovoljno...
Ne, ne.
Samo... kako da kažem...
ja sam u teškom razdoblju...
teško mi je da se naviknem na misao da ste vi...
Je li direktno? - Ne, ne.
Delikatno? - Ne, ne.
Jako? - Ne... plašljivi.
Oh, da.
Dobro...
Pošto ne možemo da budemo ljubavnici, možemo li bar ostati prijatelji?
Ne, ne prijatelji.
Više kao partneri.
Partneri? - U rudniku dijamanta.
U piramidi. Želim procenat.
Kakva si ti kučka!
Obožavam te.
Pa, nepristojnost mi nije svojstvena
delimično sam odgovorna za vašu trenutnu situaciju.
Ja sam spreman da vam dam... 10%. - Tražim 50%.
Nema šanse? - Zašto?
Bićete srećni koliko i ja. - Je li, i?
Ali ti si žena.
Sada je 1812, nije srednji vek.
Vrijeme je da završiš sa tim predrasudama.
Ali 50% su...
49.
Gde si ih video, Žulijen? - Na planini.
Koliko ih je bilo? - 50!
Moj Bože, kapetane, brzo! Kozaci su prilično blizu.
Žulijen ih je video na planini. - Ali general?
Bio je pogrešno informisan i sad će nas oni napasti!
Moramo upozoriti generala. - Idem.
Ne, bilo bi bolje da ode Nikolas. - Ne, potreban sam ovde.
Jašeš brže a kapetan će organizovati našu odbranu.
Molim vas, kapetane...
pazite da ne ogrebete nameštaj.
Šta misliš, ovaj prozor je veći, zar ne?
Da, divno. Ostani tako.
Kapetane!
Hoćete li ostaviti ovaj deo nezaštićen, da ih namamite?
Onda ćemo ih napsti odozgo. - Zašto da ne.
Ali mogu da nas odseku. - I on je u pravu.
Da ih zaspemo plotunom metaka.
I jednostavno će sačekati da ispucamo metke.
Stvarno, ali dajte mi malo vremena da odredim najbolju taktiku.
Stavite ih na sto. Življe.
Šta to radiš?
Trebali bismo pobeći, Elisabet, pod hitno.
Treba li da bežimo?
Nisi ozbiljan, zar ne?
Nemaš pojma kakav će užas uskoro ovde nastupiti.
Oni su čudovišta.
Divlje zveri.
Zbogom, kapetane.
Požurite, požurite.
Pomozite mi da zabarikadiram vrata.
Pažljivo. Pazite da ga ne pocepate.
Moj Bože!
Dođite da vidite!
Baš danas nisam nameravao da umrem.
Dođite napred, brzo!
Mnogo je bolje.
Napuni je.
Još malo, još malo...
Tako sam srećna.
I vreme je divno.
Kakva sreća.
Kapetane. - Gospodo.
Trenutak nije prikladan, ali... - Izvinićete nas.
Želeli smo da vas pitamo...
jer je rok istekao i...
Za dividende, je li? Apsolutno ste u pravu.
Zaista trenutak nije prikladan.
Dame.
Kapetane.
Šta?
Pozovi me da igramo.
Kapetane...
Imperator naređuje da podignemo logor i krenemo na Lajpcig.
Šta, odmah?
Pokažite Prusim ko ste! Ura za kapetana!
Hip, hip... - Hura!
Ne idi tamo, ubiće te.
A čast i džnost... šta ćemo sa njima?
To su samo reči. Želim svog muža živog.
Da, ali ja sam kapetan Nevil.
I šta ćeš uraditi?
Poljubiću te.
Hoćeš li mi pisati? - Svakog dana. Obećavam!
Šta on to radi?
Preveo: suadnovic